KNOGLENAPPER DRAGENS LEGENDE
- Ild! - Hent spandene!
- Ned til vandet! - Hvad skete der?
Vinden ændrer retning! Brandvæsen, ryk ind!
- Indsæt Flakserne sydfra! - Skal ske!
Gronkler, sigt efter taget!
Flot! Der er kun et par steder tilbage.
- Javel! - Hvor er Gorbert? Er han indenfor?
Nej. Jeg kan ikke finde ham.
Jeg er lige her.
- Det skal det bæst få fortjent. - Gorbert, hvad skete der?
Hvad tror du? En drage satte ild til mit hus.
Hvad?
Du gik for vidt denne gang, din grimme sæk knogler!
Hvad taler han om, far? Dragerne gør ikke den slags længere.
Han mener ikke en af dine. Gorbert, for sidste gang...
- Der findes ikke nogen... - Knoglenapper?
- Knoglenapper...? - Hvad for en napper?
Et ulækkert, fælt bæst med et skjold af stjålne knogler,
som et kæmpe, flyvende skelet.
Ifølge dragemanualen, vil Knoglenapperen gøre alt
for at finde den perfekte knogle til dens skjold. Det er fedt.
Helt ærligt! Det er et sagn. Den findes ikke.
Det er skam rigtigt. Jeg har flygtet fra den hele mit liv.
Den startede ildebranden.
Havblik, vi fandt Gorberts underbukser på kakkelovnen.
De må have startet branden.
Tror du, det er Knoglenapperen eller bare dine underbukser?
Jeg tror ikke! Jeg ved det! Den fandt mig igen.
Den drage er den rene ondskab.
Gorbert, det er sent, og vi er for trætte til at høre historier.
Få nu noget søvn.
Hvil dig. Jeg gør en ende på det her.
Kom, Phil, så går vi.
Jeg behøver heller ikke deres hjælp.
Jeg kan ikke lade ham tage af sted alene.
Okay, vikinger, tag jeres skjolde.
- Ja! - Sådan!
Jeg sejler ikke med den båd for at jage en falsk drage.
Kom nu! Læg kræfterne i, I dovne hunde! Ro!
I prøver ikke engang! Ro!
Er det ikke sjovt? Ikke?
Vi er samlet igen, endnu et eventyr...
Det her er ret sejt.
Ja, intet er sejere end at ro til hænderne bløder.
I børn skal vide, at jeg er dybt rørt over,
at I hjælper med at dræbe Knoglenapperen. I er sande vikinger.
Gorbert, er vi der snart?
Du ved, vi er tæt på, når skrigene sprænger dine trommehinder.
Ifølge legenden er dragens brøl så voldsomt,
det kan smelte kødet af dine knogler.
Nej, Fiskeben.
Knoglenapperen brøler ikke. Derfor er den så skrækindjagende.
Det er en tavs dræber.
Vent. Så hvis vi ikke kan høre noget, er vi så døde?
Jeg kan ikke høre noget.
Den var god, Phil!
Har jeg fortalt om første gang, jeg mødte den frygtede Knoglenapper?
Jeg var ung, cirka på jeres alder på sommerferie med min familie,
da jeg skulle tisse.
Far, stop skibet!
Jeg sagde jo, du skulle tisse, før vi tog af sted.
Jeg så en hær af vikinger stivfrosne i kamp!
I en af vikingernes hånd
lå en lille skattekiste. Jeg måtte have den.
Jeg rakte ind og tog kisten.
Det var det smukkeste, jeg nogensinde havde set.
Men den frosne viking var levende! Han slog mig i ansigtet!
Min tand!
Og der var den. Jeg hørte den ikke engang komme.
Knoglenapperen!
Den fløj ind i gletsjeren og skabte en lavine af frosne vikinger!
Skatten!
Jeg rakte hånden ned i vandet...
...men blev slået i hovedet af den frosne viking igen!
Hov, hov, hov!
Knoglenapperen ville have skatten,
men mit ønske var størst!
Hvorfor tog det så lang tid?
Skal vi tro på, at en stivfrossen viking slog dig i hovedet?
Ja, to gange.
Det er muligt.
Hvad mener du med: "Det er muligt?" Det skete!
Men jeg snød det lydløse bæst.
Gorbert, jeg skal ikke holde strengt på detaljerne,
men Knoglenappere er ikke lydløse.
Jeg ved Fiskeben, hvad jeg ikke hørte.
- Men jeg kunne mærke det... - Gutter?
- Findes der...? - ...en sjette sans for fare.
- Jeg kan lugte noget... - Vi rammer de her...
...smage faren forude...
Jeg kan smage klipper.
Vi er fremme.
Nu er vi her midt ude i ingenting,
og ingen ved, hvor vi er.
Bortset fra Knoglenapperen. Ifølge legenden...
Ved du, hvad legenden siger? Ti stille!
- Okay, vent lidt. - Ingen grund til panik, unger.
- Jeg har forlist mange gange. - Det er betryggende.
Man glemmer aldrig sit første forlis.
Jeg strandende på en ø uden andet end mit kosteskaft.
Det var en meget lille ø.
Intet under Knoglenapperen fandt mig igen.
Han tilgav aldrig, at jeg tog den skat.
Der var en anden ø, min eneste redning.
Men jeg var omgivet af blodtørstige hammerhajer!
Jeg havde kun en chance.
Så jeg løb tværs over de hajplagede vande.
Tag den! Pas på! Nat-nat, tyksak!
Nogen har vist ikke børstet tænder.
Jeg troede ikke, det ville lykkes.
Men så fra havets dyb sprang
en kæmpe hammerhval!
Og spiste hammerhvalen Knoglenapperen?
Næsten, men den slap væk.
Flere år senere fandt dragen mig igen og jagede mig ud i junglen.
Alt jeg havde var mit trofaste piskeris.
Jeg banede mig vej gennem den tykke urskov som en sumpkat.
Men Knoglenapperen var stadig i hælene på mig!
Azaleaer!
Jeg løb op ad siden på vulkanen
og sprang modigt over det brændende krater.
Så dybt fra den brændende vulkan
sprang en kæmpe hammerokse frem!
Okay, vent lidt.
Siger du nu, at en kæmpe hammerokse
sprang ud af en brændende vulkan og åd Knoglenapperen?
Det skulle man tro, ikke? Men dragen slap væk igen!
Jeg vidste, den benede laban ville fortsætte med at jage mig.
Så jeg satte en række fælder og ventede på dyret.
Og da den var klar...
...angreb den!
Og jeg løb for livet!
Men fælderne slog fejl!
Fanget, gjorde jeg, som enhver tapper viking ville have gjort...
Hjælp!
Guderne må have hørt min bøn.
Det var Thor!
Han smed et kæmpe lyn.
- Du missede! - Vent...
Så fra jordens midten, sprang frem...
...hammeroksen ridende på hammerhvalen!
Affyr oksen.
Ja! Åh, min ryg!
Gjorde hvalen honnør?
Er det ikke utroligt? Men Knoglenapperen slap væk igen.
- Han fandt mig på... - Er det din spøg?
- Jeg tror ikke på det. - Du har fundet på det hele!
- Det er tid til at smutte. - Vi skal hjem.
Du har ikke engang bevis på, at den findes.
Jo da. Jeg har stadig skatten. Det smukke bæltespænde.
Det lå i vikinge-kisten. Det har holdt mine bukser oppe i årevis.
Det er vel nok flot.
Hør, Gorbert?
I stedet for at jage en fantasidrage,
burde vi måske finde ud af, hvordan vi kommer hjem.
Sig ikke mere! Jeg hører dig. Jeg har en plan.
Okay. Hvem vil være dragemadding?
Gorbert, er du sikker på, det ikke er farligt?
Sikkerhed er overvurderet.
Okay, her er planen. Knoglenapperen vil have mig, ikke?
Den kommer derfra, ser Fiskeben, og tror det er mig,
styrter mod Fiskeben, får Phil til at falde i rebet,
brystkassen vil falde, så kommer vi og afslutter det en gang for alle!
Det er trist, når de bliver gamle.
Gorbert, du går for vidt, okay?
Du må indse det. Der findes ingen Knoglenapper.
Små orme! Indtag jeres stilling.
Godt gået, Fiskeben! Du klarer det fint!
Intet under hele landsbyen tror, du er tosset.
Hallo? Han ser døde vikinger.
- Ja, især det med... - Gutter?
- Det her er spild af tid. - Gutter!
Vend jer om! Gutter, gutter!
Hvad?
Den er lige bag os, ikke?
Der kan man bare se. Den brøler ikke.
Løb!
Okay, Gorbert, vi tror på dig!
Phil!
Tænk på et rart sted...
Nej, nej, jeg beder dig!
Den vil have mit hoved! Det sværger jeg!
Kom bare an! Vent bare, til jeg kommer derud...
Vent. Den leder efter den perfekte knogle til dens skjold.
Skatten! Gorbert, tag bukserne af.
- Nej! - Lyt til mig.
Jeg tror, Fiskeben har ret.
Knoglenapperen skal kunne brøle.
Men måske kan den ikke, fordi den skal bruge dit bæltespænde.
Gorbert, kom nu, du må aflevere det.
Nul. Det er mit!
- Giv den knoglen! - Nej!
Nej... Okay.
Gorbert!
Okay, nu har du mig. Lad det gå hurtigt.
Det får jeg mareridt af.
Nå, men i det mindste får vi et lift hjem.
Du er vel nok sød! Ja, du er! Ja, du er.
Okay!
Jeg tvivlende aldrig på ham. Jeg tænkte: "Han har ret."
Det her haleben gør ondt på mit haleben.
Den virker vel nok glad for at have fundet sin knogle.
Ifølge legenden er Knoglenapperens brøl et parringsbrøl.
Det er bare et sagn!
Nu tror jeg, Havblik vil tro på mig.